År 1813, Wellington avvaktar vid spanska gränsen-
-och samlar styrkor för att invadera Frankrike.
Men ska de bege sig åt öst eller väst?
Ducos... Fan, det är Ducos.
Major Ross.
Snyggt skjutet, Sharpe. Hur fan hann du ladda om?
- Jag bluffade. - Vad då?!
- Den var tom. - Rörande att du skyddade mig.
Jag hade inget val, sir. Du ska överlämna min brud i övermorgon.
- Just det, ja. - Hade du glömt det?
Bli inte bråkig, jag har viktigare saker att tänka på än ditt bröllop.
Jag har hittat general Calvets läger.
Det måste Wellington få veta.
General Calvet, jag är major Ducos.
Jag kommer från Paris, med order från kejsaren.
Vill ni ha soppa, major Ducos?
Tack general, jag äter soppa till middag, inte till frukost.
Jag äter soppa närsomhelst, för att inte glömma när vi inte hade mat.
Kejsaren vill veta hur Wellington tänker gå till attack.
Ni följer mina order...
...herr general!
I Ryssland åt vi män som honom till frukost.
Redo för inspektion, sir!
Okej, då kör vi.
Vårtor, sir!
Han kliar på dem.
Så sluta, eller vi kapar handen.
- Han har en stor blåsa på... - Fy fan, kan man få det.
Han har fått...
Koppor?! Varför viskar du, tror du inte jag har sett koppor förut?
Fasen också.
Okej, men vad är det med ditt ansikte, Harper?
Vi rök ihop lite grand. Du skulle sett den andre.
- Vad är det för fel på munnen? - Munnen?
Ja, öppningen mellan näsan och hakan. Låt mig ta en titt.
- Hemskt - Den måste ut, Dan.
Den måste ut, Harper. Uppsök läkare. - Utgå!
Kom igen, raska på.
Patrick, vad har hänt?
Jag har ont i en tand, frun.
Sharpe tycker jag ska dra ut den med roten.
Använd eterisk olja mot smärtan och lite brandy till natten.
- Tack, frun. Brandy är en god idé. - Ja.
- Och eterisk olja! - Ja, frun.
Var inte för hård mot honom, Richard. För min skull.
Gnäller du redan efter två veckor?
I övermorgon kan jag gnälla så mycket jag vill.
Sir, lord Wellington vill träffa er.
Hallå där?!
Major Sharpe, jag vill att ni träffar greven av Maquerre.
- Till er tjänst. - Major Sharpe...
- Jag har hört mycket om er. - Greven har historia i Bordeaux.
Han är också fiende med Bonaparte och lojal med Bourbon.
Han kommer med ett förslag, som kräver lite.
Han tror att Bordeaux är redo att trotsa Napoleon.
Om vi sätter in våra styrkor, så kan han starta ett uppror.
Upproret kan bli inledningen på vår invasion av Frankrike.
Major Ross är inte imponerad.
Utmärkt förslag, men jag har inte hört att Bordeaux skulle vara redo.
Med all respekt, major Ross, ni har inte den information jag har.
Jag vidarebefordrar känslor från mitt folk.
Det starka hatet mot Bonaparte.
Vi borde se efter, Ross.
Jag håller med, sir.
Med en liten styrka, prinsens frivilliga med ett befäl-
-är jag säker på att... - Det är långt till Frankrike, Sharpe.
Ursäkta mig. Om vi hade en stark bas att utgå ifrån, vore det skillnad.
Vad tänker ni er som bas?
- Ert slott...! - Mitt slott?
Ja, det är bra placerat vid havet.
Det skulle vara en förstklassig plats att samla upprorsstyrkor på.
Upplåt ert slott, greve, så kan jag se det här förverkligas.
Jag skulle ge mitt liv för kungen, men det är inte så enkelt.
Mor och syster som bor i slottet är starka anhängare av Bonaparte.
De har givit militären tillgång till slottet.
- Vem har befälet? - Henri Lassan.
Han har 50 man, när 10 hade räckt. Slottet är svårt att tränga in i.
- Skicka in en trupp skyttar, då. - Nej, Sharpe.
Vi måste lyssna på greven. Utan slottet blir det ingenting.
Jag kanske är för pessimistisk, det var länge sedan jag bodde där.
Jag kan rita en karta över slottet ur minnet.
Med en styrka, min hjälp och ett befäl, kan vi kanske lyckas.
Jag vill försöka.
Och försöka ska vi, mina herrar.
- Utgå! - Ja, sir.
- Vad säger ni om honom, Ross? - Jag vet inte, sir.
Även om han är en idiot, så behöver vi honom.
Calvets trupper är 15 mil bort.
Calvet? Då stöter jag på honom om vi anfaller Toulouse.
Om vi kunde få undan honom?
- Bäst är väl att stöka i Bordeaux. - Ja ...
Men, lite hårt mot de vi skickar.
Sharpe vill nog, befordra honom till överste.
- Nej, jag har gjort mitt val. - Vem?
Överste Horace Bampfylde, en nykomling.
- Fortfarande i de 20. - Lite ung, sir.
Bampfylde är en ung överste, för hans far är en gammal general.
Jag ger honom en bra position, och hans pappa hjälper oss till Paris.
Ta en brandy, Ross.
- Gokväll, Smithers. - Sir, den här vägen.
Jag har ett bord åt er här borta.
Oroa er inte för det, sir. Utan er hade jag förlorat båda armarna.
- Ska vi börja med en sherry, sir? - Tack.
Smithers! Jag fick inte det bordet, men en förbannad major fick det?
Ledsen Bampfylde, planeringen gjordes för flera dagar sedan.
Fräckt!
- Bampfylde, Frederickson... - Till er tjänst, sir.
Greve Maquerre, personlig gäst till Wellington.
- Greven. - Översten.
Sitt, mina herrar.
- Så har ni sett någon action? - För mycket.
"För mycket”, det var synd. Själv kan jag inte vänta.
- Kallar ni det här Bordeaux? - Ska se vad jag kan göra.
Och vi har fått fel glas.
- Din idiot, ditt as! - Sir, vi har kvinnor närvarande.
Jag trodde det var gentlemän närvarande också.
Ett uppblåst yngel.
Det var väl formulerat, tycker jag.
"Om det är kvinnor närvarande, skall det också vara gentlemän".
Inte illa för någon som klättrat i graderna.
Det kallar vi "bon mot", bra sagt.
Av honom? En uppkomling? Fräckt!
Han vill imponera på damen, systerdotter till Simmerson.
Simmerson vid hästvakten? Herregud.
- Vad gör hon med en uppkomling. - Kvinnor gillar honom skarpt.
Vi skiter i vinet, hit med en brandy, fort.
Sitt kvar.
För sista gången ber jag er att sänka rösten.
Gokväll frun, synd att se er i sådant sällskap.
Eftersom jag förolämpat er, vill jag göra upp om det.
"Göra upp", vad menar ni med det.
Det betyder att jag vill att vi går ut och duellerar.
Var inte dum, sir.
Om Wellington får veta det, åker ni hem till England.
Wellington har sina regler, jag har mina.
Vad krävs för en duell, vin i ansiktet. Palmer, ni är sekond.
- Motståndarens namn? - Sharpe, 95:e skytteregementet.
Prins av Wales favorit.
Var det han som sköt tre dragoner och räddade Wellingtons liv?
Han som tog örnen vid Talavera?
Får jag media?
Överste Bampfylde är ny i Spanien.
Reglerna kring duellering är mycket stränga, sir.
Självklart.
Major Sharpe, jag vill be om ursäkt om jag stört er.
Duellera med ert blivande befäl, är ingen god idé.
Ursäkten godtages...sir.
Godkväll.
Mitt nya befäl...
- Jane, Jane, det är jag. - Tyst.
Fan också, jag är för gammal.
Vi kan väl lägga oss nu, Jane. Vi ska upp tidigt imorgon.
Varför så tidigt, major Sharpe?
Det är faktiskt så att jag ska gifta mig.
Allt det här slutar, för imorgon vänder jag blad.
Imorgon...
...den nya dagen gryr.
- Det låter som poesi? - Det är det också.
Det är Milton.
Milton kan ta sig...
Tar du Richard Sharpe denna Jane Gibbons till din hustru.
Att älska och vårda i nöd och lust, tills döden skiljer er åt?
Ja.
Tager du Jane Gibbons denne Richard Sharpe till din make.
Att älska och vårda i nöd och lust tills döden skiljer er åt?
Ja.
Ringen...
Jag förklarar er man och hustru.
Tills döden skiljer oss åt.
- Jane, du är jättevarm. - Nonsens.
Det gick för hett till i natt.
Richard, ta sängkläderna till Ross. Läkarna är så smutsiga.
Det spelar ingen roll för Ross, så sjuk är han.
Snälla Richard, jag lovade.
Okej, då.
- Jag kommer tillbaka och säger adjö. - Det behövs inte.
Vi har redan tagit farväl.
Jag vill inte se dig förrän du kan vara tillbaka i sängen med mig.
- Nej! - Låt mig följa med.
Bampfylde har en egen furir, du får stanna här.
Dessutom ser du ut som du fått en kula i käften.
Lika bra att du följer mig, för jag ska till läkaren.
Häng på!
Du tävlar oschysst. Det gör du verkligen.
Han har feber, ni får inte gå in. Om ni inte vill dö, vill säga.
Ni, då...?
Jesuitbark, som vi kallar kinin. Värt sin vikt i guld.
Den här har jag sparat till mig själv, om det blir riktigt illa.
- Hur illa är det? - Jag har gjort mitt bästa.
Röd flanell, han har blött, fått krut och brandy och har spytt.
Bättre kan jag inte.
Jag vill att ni ser till min fru, jag tror att hon har febern.
Det var tråkigt att höra, majoren. Men det förvånar mig inte.
- Hon är ofta här. - Jane? Har Jane varit här?
Hon har med sig frukt fikon och rent linne.
Släpper ni in henne i det här Slakthuset?
Ni gifte er? Vet ni inte att det inte går att stoppa en kvinna?
Förlåt mig.
Hon vaknade sjuk. Huden var som brunt papper värmt över en eld.
- Startar det så? - Kanske.
Oftast är det så, man vet inom ett dygn om det är allvarligt.
- Men jag har ett uppdrag! - Ta farväl ordentligt, då.
- Jag måste... - Hon har feber, du blir smittad!
Och soldaterna blir smittade, vill du att de ska skaka i feber?
- Kan vi inte rida fortare? - Vi har mycket last, sir.
Även du.
Herre Jesus!
Herre Jesus och Gud, jag har fått en sten i stöveln.
Soldater, halt!
- Feber? - Han är uttröttad, sir.
Lägg honom på vagnen.
Min far säger att botemedel mot trötthet är snabb prygel.
Framåt!
- Vad sägs om lite vila, Robinson? - Behövs inte, Reilly, gå du.
Tack, Jack.
Sir...
- Vad är det med honom? - Uttröttad, sir?
- Ser mer ut som feber. - Hur vet ni det?
Det kollar man lätt.
Stick en nål i ögat, om det är feber känner han ingenting.
Var är jag?
Du är i ett krig, Reilly. På andra sidan är jag.
Du och Robinson har vakttjänst idag, imorgon och nästa dag.
När du är klar, vet du skillnaden på feber och trötthet. In i ledet!
Tror du han tänkte stick en nål i ögat?
Han hade ingen nål. Han hade använt bajonetten.
Jag såg en mö mjölka en tjur om du tror på det
Jag såg en mö mjölka en tjur varje drag gav en spann
Har ingen satt upp mitt tält?
- Ta lite soppa, sir. - Finns det inget te?
Om Harper var här skulle tältet varit upp, te koka och sängen klar.
- Den där överste Bumfield, sir. - Bampfylde
Han dricker te vid sin eld, medan vi talar.
Tack, det räcker.
Ah, Gud vad bra det smakar.
- Varför är ni fortfarande menig? - Det är min major, Sharpe.
Han ser till det, sir.
Hörde ni, Palmer, idioten Sharpe igen.
När jag sa att jag hade ont i en tand ville han att jag skulle rycka den.
Men allt jag behövde var eterisk olja och lite brandy.
Jag lyckades hitta eterisk olja.
Och jag har brandy. Fytch, ge mig flaskan från min väska.
Jag svär att jag tar död på honom.
- Bara som medicin. - Ni är en bra man.
- Harper, var har ni varit gömd? - Hur vågar ni skrämma honom?
"Gömd"? Vad menar ni med det?
- Han är väl en av era? - Jo, sir.
- Ledsen, sir. - Bra.
- Hämta sängvärmaren, Harper. -"Sängvärmaren"? Ja, sir.
Jag gillar disciplin, Sharpe, men inte terror.
- Kartorna är klara, sir. - Utmärkt
- Vill ni se dem? - Lägg dem på kistan.
Major Sharpe... Kan vi få er uppmärksamhet?
- Vad önskar du dig, Robinson? - En kvinna.
- Och du? - En drink.
- Jag ger en drink för en kvinna. - Och jag tvärtom.
Det är därför vi är vänner, vi delar på allt.
- Vem där? - Vän.
Passera, min vän.
Bra jobbat, Maquerre. Förstklassiga kartor.
Jag skulle nog hitta i slottet i mörker.
Dags att sova.
Imorgon är vi i slottet.
"Imorgon gryr en ny dag".
Te... Tack, Patrick.
Du behöver inte tacka, sir. Nöjet är verkligen på min sida.
Så du kommer att sakna henne?
Ja...
Hon klarar sig bra, det vet du.
Ja.
Vem där?
Passera, vän.
Hörde du något, Reilly?
Reilly... Reilly!
- Fransk patrull? - De skulle ha tagit hästarna.
Var inte dum, vi är i Frankrike. Varenda bonde kan vara en fiende.
Fortsätt.
Vill du säga något, Robinson?
Lycka till, Reilly...
Jag bjuder...
Jag har fasansfull tandvärk, Reilly. Jag behöver den här mer...
Fan också.
Soldater, halt!
Major Sharpe! Här är det.
- Kikare, Palmer. - Du ser ändå.
Här ligger slottet, det här är stora vägen.
Här delar vi upp oss.
Sharpe, ni tar med skyttarna på stora vägen till Bordeaux.
Maquerre säger att med tur kan ni genskjuta motstånd.
Under tiden attackerar jag och "prinsens frivilliga" slottet.
- Behöver ni inte vårt stöd? - Fan ta dig, Sharpe.
Ni har fått era order, vad hänger ni här för?
Frederickson, samla skyttarna!
60:e skyttekompaniet, förbered för marsch!
Skyttar, marschera! Sväng vänster.
"Prinsens frivilliga", förbered er att avancera.
- Furir... - Kompani, framåt, marsch!
Håll leden...
Håll tätt! Fortsätt framåt...
- Aux armes... - Aux armes!
Var modiga! Det är en dag för hjältar.
Fermez les valets, Catherine.
Håll leden.
Eld!
- Furir...? - Fortsätt
Kom igen!
Bampfylde är ingen soldat, snarare en slaktare.
Jag ber om ursäkt, sir.
Stegarna räcker inte.
Stackars satar.
Få upp stegarna.
Herregud, vi kommer att dö.
- Vi borde dra oss tillbaka, sir. - Tycker du. Ja.
- Ge ordern. - Vi drar oss tillbaka!
Tillbaka!
De är rastlösa, sir.
Jag vet, vi har rätt att gå in.
Jag ska in i slottet, Frederickson. Jag vet inte hur, men jag ska in.
Ta det lugnt, kompis. Så ja.
Vi hade otur idag, översten. Men det kan gå bättre imorgon.
Vad menar ni med det?
Vårt uppdrag var inte att ta slottet, men att starta ett uppror.
Så att Wellington kan backa upp bakom.
Hur vet ni att de är redo att göra uppror mot Bonaparte?
Jag ska rida till närmaste stad och ta med mig borgmästaren.
Ni kommer att bli nöjd.
Ska ni göra det?
För min skull?
Gud välsigne er, greven.
- Vi behöver blod. - Blod, ja.
Ni tänker ta min tand. Det går jag inte med på.
Du måste dra ut den ändå.
Men ni är inte läkare, och ni har ingen tång.
Vad är det för en människa som går runt med en tång?
Jag samlar på fina franska tänder.
I England ska jag göra en hel gom.
Då kör vi, klä av honom.
- Ge mig en drink, fort. - Brandy...
- Inte för mycket. - Det är inte din tand.
- Ska jag ta över? - Du kan göra det, han kan göra det.
Ta en extra till gommen du ska göra. Jag har fina tänder.
- Förutom det här aset. - Använd en skruvrörelse.
Dra inte... Tryck ner tanden och vrid åt vänster...
...sen åt höger, och ta sedan ut den.
Okej.
Öppna upp.
- Förlåt, jag slant. - Jag kan göra det.
Du?! Jag gör det själv, för fan.
- Kom igen, Pat, dra. - Kom igen.
Dra ut den nu. Kom igen.
Kom igen, Pat. Ut med aset.
Dra, Pat, dra.
Lägg honom på en bår.
Slarva inte bort det, spotta ut det på bröstet.
Så ja.
Vem där?
Hjälp oss, vi är ryttare från Westfalen.
Vi har en skadad man här.
Vad har hänt?
Vi vari byn när britterna kom. Vi var bara en liten patrull.
Visa den skadade.
Öppna.
Fixat.
Lägg ner vapnen, vi är engelsmän.
Blås i hornet!
Det är vårt horn, dags att samlas.
Några av våra män har tagit sig in.
Furir Waters, beordra soldaterna till vapen.
Sluta skjut! Sluta skjut. De har gett upp.
Ta deras vapen.
Jag är överste Lasson, vi ger upp.
Jag är major Richard Sharpe, jag accepterar att ni ger upp.
Ni engelsmän slåss inte schysst, ni lurade er in i slottet.
Sådana tricks är tillåtna, det kallas "krigets regler”.
Det spelar ingen roll. Vi skulle aldrig sjunka så lågt. Fegt och...
- Bakslugt? - Ja, bakslugt.
Ni talar perfekt engelska, frun. Säg åt era män att de är fria att gå.
"Fria att gå"...?
- Ska ni inte ta fångar? - De är fria att gå.
Jag måste gå också.
Min mor, madame Maquerre, är sjuk och har feber.
Hon är döende och kan inte röra sig.
Jag vill stanna här med henne, om det är möjligt?
Låt gå...
- Ni får stanna, mademoiselle. - Tack.
- Ni kan behålla svärdet, sir. - Tack, major Sharpe.
När mina män slutat lägga vapen på hög, ska vi ge oss av.
Säkra fortet!
Vik hädan.
Vad fan pågår här, de kapitulerar och dräller omkring?
- Du har inte ens tagit svärdet. - Han får behålla det...
...sir.
Om vi fängslar dem måste vi vakta dem dygnet runt.
Vi har skadade och inte resurser till det, sir.
Okej. Skicka dem att packa, och ni kan återgå till ert uppdrag.
Det är jag som bestämmer här.
Kom igen, gubbar.
Söt tjej. Jag har aldrig haft en fransk förut. Första gången för allt.
- Mademoiselle...? - Monsieur.
Det vore en ära om ni vill dinera med mig ikväll.
Adjö, monsieur.
De har delat styrkorna igen.
Sharpe reckogniserar, han är snart tillbaka.
Det vore bättre om han återkom till ett tomt slott.
General Calvets läger ligger 8 mil österut, säg åt honom att komma.
En fransk transport, väl tajmat.
Frederickson, ta med hälften av männen och gå bakom klippan.
Jag tar resten ner i diket, så får de kors-eld.
Harper, gå in i huset där. Ge dem en salva när de kommer.
Då är vi redo? Kör...
Gå till din post, Robinson.
Ja, tack, sir.
Brigitte!
- Din man? - Nej. pappa.
Bra Maquerre, är det borgmästaren? Bonjour.>
- Monsieur. - Han talar engelska, sir.
Tack Gud, för det. Jag är överste Bampfylde.
Befäl över de kungliga brittiska trupperna i Bordeaux.
Ni kan betrakta mig som självaste Wellington.
Jag ser att ni är ett bra befäl. Som borgmästare har jag också befälet.
Jag har befäl över allt civilt liv häromkring.
Vi är redo att göra uppror mot utsugaren Bonaparte-
-och förklara vår lojalitet till den sanne kung Louis Philippe av Bourbon.
Då blir Wellington glad.
Med all respekt, ju fortare desto bättre.
- Vad tänker ni på? - Rykten om uppror har nått Calvet.
Han är redan på väg hitåt.
- Vad ska vi göra? - Säg åt Wellington att skynda på.
Ska jag resa tillbaka?
Vi hade två uppdrag, att förbereda för uppror-
-samt att inta slottet. Ni har fullföljt båda två.
Återvänd som en hjälte.
Det låter bra. Vad händer med major Sharpe?
Major Sharpe har råkat ut för... hur ska jag säga...en olycka.
Igår stötte han ihop med Calvets elittrupper.
Jag är ledsen att säga att det inte verkade vara några överlevande.
Gode Gud. Vi borde ge oss av då, Maquerre?
Innan ni går måste ni förstöra alla vapen. De får inte hamna fel.
- Ja, ni har rätt. - Bestäm om de skadade, också.
Vi kommer inte tillbaka med alla dem.
Vi får lämna dem här. Vad säger Wellington då?
Min syster Catherine tar hand om dem som krigsfångar.
- Just det. - Det låter rimligt.
Till er tjänst, mina herrar. Tillbaka till Wellington...
- Ni är väl med mig, Maquerre? - Självklart, sir.
- Tillåt mig bara säga adjö till mor. - Självklart
Hur vågar du?
En förrädare som samarbetar med britterna!
Förrädare eller inte, jag är fortfarande son och broder.
Det är en skam att vara din syster.
Du kommer snart att förstå.
Lägg an.
Ser ni soldaterna? Vi ska plocka ner dem.
De ska inte springa runt med information.
Håll stadigt. Eld!
Eld!
Kom igen, pojkar!
Håll ställningarna, Robinson. Ni andra följer mig.
Halt, stopp!
Eld upphör. Det räcker nu.
Sluta, Patrick.
Okej, pojkar, till plundergodset.
Guld?
Har du nyckeln? Då tar jag den med handen.
Vad är det för något. Tobak...?
Jesuit-bark.
Det är kinin.
- Han är läkare. - Vi tar det.
Vakta det med ditt liv.
Vilken lyckost jag är, Voltaire.
Någon som sett Robinson?
Will...
- Robinson. Är du katolik, Robinson? - Nej, varför frågar du?
- För du skulle du få ångra dig. - Ta en sup, ändå.
- Ledsen, Frederickson. - Gode Gud, inte för det där.
En hård knut, knäck nacken, han ska inte behöva lida.
Ledsen Robinson, om inte jag hänger dig, så hänger Wellington mig.
- Nej, Sharpe, det går inte! - Du känner till reglerna!
Folket är på vår sida, våldtäkter vänder dem emot oss.
Det är därför Wellington hänger dem.
Det är bara våldtäkt om hon säger det. Fråga henne, sir.
Okej, då.
- Harris... - Sir!
Ville du älska med honom?
Oui.
Där ser du, sir. Hon är glad, sir.
- Nej. - Inte hennes far.
Ge mig guldet, Frederickson.
Harper, ta Robinson bakom ladan.
- Lär honom att inte ta sig friheter. - Sir!
Harris, fråga om han är redo att göra uppror mot Bonaparte.
Så sant var greve Maquerres uppror.
Det är för fan fortet.
Här är en grav.
Var fan är allesammans?
- Var är Bampfylde? - Varför är portarna sprängda?
Sir. Skadade, sir.
Frederickson, få hit läkaren.
Här...
- Maquerre sa att ni var död, Sharpe. - Jaså, minsann.
- Var är Bampfylde? - Borta.
Han kom med borgmästaren och sa att Bordeaux skulle göra uppror.
Bampfylde gav sig av för att meddela Wellington de goda nyheterna.
- Varför sprängde han portarna? - Maquerre övertalade honom.
Han ville inte att slottet skulle hamna i fel händer.
Mina händer...
Mannen som var med Maquerre, hur såg han ut?
Som en död fisk i ansiktet. Runda glasögon.
Han såg inte ut som en borgmästare. Han verkade beordra Maquerre.
Ducos...
Då är inte Calvet långt borta. Han hinner före Wellington.
- Vi kommer att dö här, Sharpe. - Nej, då.
Ta ut kulan...
Han säger att den är för nära artären.
Ta ut den. Om han dör, så dör också ni.
Du var duktig, Palmer. Du var duktig min son.
Till er tjänst, Sharpe.
Nå...?
- De har blött ner krutet. - Det är en gröt.
- Vad har vi? -18 salvor per man, sir.
18 salvor...
Vår enda chans är att få dem igenom portarna.
Så laga inte portarna.
Vi får in dem på gården och hoppas att vi kan skrämma livet ur dem.
- Och om vi inte kan stoppa dem? - Förslag?
Vi kan återgå och berätta för Well- ington hur Bampfylde har skött sig.
- Han skulle hänga honom direkt. - Jag stannar här.
- Varför då, Harper? - Jag har ont i en tand igen.
Jag vill inte förlora en tand till, jag utmanar general Calvet.
Ursäkta, sir. Miss Catherine vill träffa dig.
Okej.
Min mor har feber och är döende.
- Det var tråkigt att höra. - Jag tycker synd om er.
Jag har hört att er fru är döende i samma feber.
Det var därför ni ville ha kinin, till er fru.
Ja.
Det är svårt för mig att be en engelsk officer om en tjänst.
Jag måste, för hennes skull.
Det är inte troligt att ni återser er fru, Calvet är på väg.
Res nu, och rädda er fru.
Jag är ledsen, det går inte. Jag måste göra min plikt.
Vem beordrar er, fegisen Bampfylde som lämnade sina sårade här?
Wellington beordrar mig. Jag skulle inta slottet och vänta på honom.
Min Gud, invasionen av Frankrike har börjat.
- Det här är början på slutet. - Förlåt, jag måste återgå.
Jag är inte klar. Om ni stannar så dör ni. Varför ger ni mig inte kinin.
Tänk dig in i min situation.
Att ge er kinin är som att säga åt mina män att de kommer att dö.
Vad skulle ni gjort?
Som er, behållit kininet och hoppas på att få återse min fru.
Visa vilka vi är, pojkar. Trefaldigt leve för Wellington. Hipp hipp:
Hurra, hurra, hurra.
- Har du lådan kvar? - Ja, sir.
Ge den till Harris och ta den till fru Maquerres rum. Alltihop.
- En order eller ett önskemål? - Det är jag som säger.
Ska ni inte spara lite åt er fru, sir?
Fasen också.
Blod mina herrar, snart ska vise blod. Jag lever för det här.
Jag är din och du är min
Ingen ska göra dig otrygg vi förenas i äktenskapliga band
Gifta ska vi vara
Det är över imorgon. Då kan du återvända till henne.
Ja.
Medicin, mor, medicin.
- Tack, Pat. - Jag tänkte...
Det kunde varit mycket värre.
Hur fan kunde det vara värre, Pat?
Vi kunde varit utan teet.
Han är vass, den här Sharpe?
Han har bara tur.
När Napoleon väljer generaler, frågar han inte om de är "vassa".
Han frågar om de har tur.
Han har 50 män.
Jag har många fler, även om de är gröna som salladen här.
Den engelska översten förstörde krutet, så de kan inte skjuta.
Ni har gjort bra ifrån er för att vara adelsman.
General, min mor är döende.
Får jag ta ut henne, innan striden?
- Tror ni Sharpe släpper henne? - Visst
- Han är sentimental. - Bra.
Imorgon går du och Ducos med vit flagg.
Han kommer att döda mig.
Inte under vit flagg?
Han är alltså inte så sentimental.
- Vad gör du Robinson. - Kulor och pressar krut.
Då räcker den 400 meter istället för 200 meter.
- Varför inte vänta in dem? - De springer och är svåra att träffa.
På 400 meters avstånd tror de att de är säkra och blir lättare att träffa.
- Man säger att ni är bästa skytten. - Jag har hört det.
Hörde du det, Hagman. Han är brigadens bästa skytt.
Jag har hört det, sir.
Pressa inte för hårt, då ryker huvudet.
Då har vi ingen bästa skytt längre.
Major Sharpe. Min mor mår bättre, febern är borta.
Det var bra.
Jag är en god fransk kvinna.
Om jag var en man, skulle jag vara soldat.
Då skulle jag svurit lojalitet med kejsaren.
- Jag förstår. - Men jag är ingen soldat.
Så jag kan berätta något.
- Vad mademoiselle? - Källaren är full av ostronskal.
Bränn dem!
Ostronskal?!
Vad händer om man bränner ostronskal?
Det blir aska, antar jag.
Jag föddes bland fiskare, de brände ostronskal hela tiden.
- Varför? - För att kalka husen.
Det frigörs kalk som man blir blind av.
- Jag kan inte sova. - Inte jag heller.
- På grund av striden? - Nej, för att ni sitter på min säng.
Jag kunde inte sova på grund av er.
- På grund av mig? - Ja, ni räddade min mors liv.
Jag låg och tänkte på hur jag skulle kunna återgälda.
- Jag kan bara betala med silver... - Guld...?
Nej, med min dygd.
Jag vet att ni inte accepterar pengar.
Jag ska träffa någon att älska, men det blir senare.
För er finns inte "senare", så jag måste betala tillbaka nu.
Catherine, du är en fin tjej, men du tänker nog fel.
"Tänker fel"?
Du sa att man kan betala med guld eller "en trevlig stund". Du tog fel.
- Jag vill ha guld. - Föredrar du det före min dygd.
- Ta det inte personligt. -"Personligt"?!
Ditt odjur.
Ditt engelska odjur.
Det var nära, Sharpe. Jag tvivlar på att du skulle klara ett varv till.
- De kommer med vit flagg. - Vad gör vi, sir.
Svara.
Så ni visar till slut vem ni är?
- Aristide, varför Napoleons uniform? - Jag har varit spion i 15 år.
- Jag dolt det även för min familj. - I alla dessa år, Aristide.
Du ljög för oss. Alla dessa år är förlorade.
- Nu är det över. Vi är på samma sida. - Nej, det är vi inte.
Låt mig hämta min sjuka mor och min syster. Lägg ner vapnen.
General Calvet låter er gå fria.
- Allihop? - Ja...
...utom major Sharpe.
- Ducos vill att han stannar. - Varför?
Låter ni era män rädda sina skinn, låter ni dem tala?
Nå, säg er mening.
En fråga... Dödade ni Reilly?
Jag var tvungen att lämna lägret en natt, och han utmanade mig.
Jag hade inget val.
- Vad säger du, Robinson? - Vi strider till sista droppe.
Bäst ni drar nu.
Och min mor och min syster, får de följa med mig?
Ta med er mor och er syster.
Nej, vi stannar.
Catherine, du vet inte vad du talar om.
Du kan inte föra mors talan.
Aristide, du har varit borta från hemmet för länge.
Vi känner dig inte längre, du är en främling.
Det är mitt sista ord.
Catherine, jag har alltid älskat dig och mor.
Jag tror inte på dig.
Jag tror inte du vet vad kärlek är, Aristide.
Annars skulle du inte hållit oss ensamma så länge.
Du skulle inte ha ljugit för oss i så många år.
Varför gjorde du det, och för vem, för Bonaparte?
Det är slut, Aristide.
- Au revoir, Maquerre. - Au revoir, major Sharpe.
Ni skulle gjort samma sak i min position.
Det är möjligt, men jag hade inte hoppats på lyckligt slut.
Det krävs manlighet, Maquerre.
Jag gjorde en klassresa och steg i graderna.
Jag kan beblanda mig med officerarna, men tror inte det ska glädja dem.
Jag väntar mig inga applåder. Det samma gäller pojkarna.
Vi kan dricka te, men jag är inte en av dem längre.
Som man bäddar får man ligga, Maquerre, och man bör inte klaga.
Problemet med dig är att du vill ha allt.
Du ville vara spion i åratal, och sen komma tillbaka hem.
Du vill att alla ska samlas och se vilken hjälte du varit.
Världen fungerar inte så, Maquerre. Bonaparte är den du har tjänat.
Han kanske ger dig en medalj? Kanske inte.
Och jag? Nästa gång jag ser dig med vitflagg...så skjuter jag ner dig.
Är ni redo, mina barn!
Nu!
Fan också.
Du är en god skytt, Robinson. Näst bäst i brigaden...
Snyggt Ducos. Ta en titt på mina rädda män.
Slottsportarna är vidöppna.
Det står bara en vagn i vägen.
Låter bra. Jag hatar stegar och belägringar.
Det blir blodigt, men kort.
Brigade, en avant marsch!
Vive la France!
Vi avfyrar fem rundor, inte mer och inte mindre.
Vi skjuter officerare och befäl.
När ni sen räknar ammunitionen, ska alla ha 13 salvor kvar.
Använd dem som ni vill.
Vive la France.
Vive la France!
Snart är det min tur.
Sir!
Snabba på.
Vive la France.
Bilda rader vid portarna.
Andra raden, här. Bilda rader!
Ställ er vid mig.
Eld!
Lägg an! Eld!
Tredje raden, lägg an! Eld!
Lägg an! Eld!
Första raden, lägg an! Eld!
Eld!
Lägg an!
Lägg an, eld!
Bilda en rad!
- Avancera. - Gevären är tomma, sir.
Avvakta.
Käre Gaston, var det hemskt?
- Hemskt, generalen. - Som i Moskva?
Ja.
Då var det illa.
Gå in igen, Calvet!
Wellington är på väg.
Meddelande från Soult. Ni ska komma till hans stöd omedelbart.
Han vill veta var ni var när Wellington attackerade hans flank?
"Flank"? Var är den?
8 mil österut.
Var vi var?!
Hade ni stannat, hade ni kunnat rädda Soult. Varför flyttade ni på er?
Vad gör vi här, Ducos?! Vad gör vi här?!
Calvet rör på sig.
- Vart ska han? - Sändebud från Wellington.
- Vad säger han? - Han passerar 8 mil österut.
Österut? Det är därför vi är här, vi är ett bete.
Ett förbannat bete, lämnat att dö.
Vi återgår och berättar vår sida av berättelsen.
Kom igen, sir.
Vi ska hem. Vi ska hem, pojkar.
Sir, jag har hittat en genväg.
Vad väntar du på, kapten. Jag vill träffa min fru.
- Jag vill träffa min fru innan... - Major Sharpe.
Mera”, tack.
Adjö, frun.
Jag såg till att de skadade hade det bra och återgick till fronten.
- Hur betedde sig överste Maquerre. - Jag kan inte komplimentera nog.
Trots att jag ville att han skulle med, stannade han för upproret.
- Och major Sharpe. - Var och plundrade en transport.
Men jag har hört att han stötte på ett bakhåll och förlorade slaget.
Jag antar att han är död eller har gett upp.
- Vi kan fråga honom direkt. - Hur menar ni, sir?
Mylord...
Sir, enligt armélagen-
-vill jag åtala Bampfylde för feghet inför fienden.
För att överge sin position, sina skadade och konspirera med Maquerre-
-som är spion åt Bonaparte.
Att fly sina plikter och skylla på Sharpe.
Jag vill lägga till att Sharpe tog hand om de skadade.
Svarade med framgång mot en attack från general Calvet.
Och tog oss alla hem säkert.
- Var det allt, kapten Palmer? - Nästan...
Wellington, kapten Palmer överföll mig.
- Han slog en med högre rang. - Det har ni inte längre. Ut!
Sir.
Bampfylde, ni är under arrest innan rättegång. Lämna in svärdet.
Mylord... Sharpe...
- Ni ser bra ut, sir. - Tack, Sharpe.
Reneficks kinin gjorde susen, då?
Nej, det var brandyn som er fru gav mig varje dag.
Brandyn som min fru...
- Är hon fortfarande... - Hon mår bra och väntar.
- Hon är med de skadade. - Sir.
Jane!
Herregud. Jag trodde jag hade förlorat dig.
När ni slutat slösa min assistents tid...
Jane, jag ska ta av en fot och behöver någon som håller handen.
Han gick till Wellington.
Han lyckades få lite kinin från spanjorerna.
Wellington räddade mitt liv.
Han verkar ha höga tankar om dig, Richard.
Liksom jag har.
Jane, den lilla sågen, tack.
Översättning: Björn Hessle Les Mots, 2008